LA GRAN FESTA DE LA CIUTAT
La il·lustradora Carme Solé Vendrell serà la pregonera de la Mercè 2024
El cartell d’aquest any és la representació estàtica d’un curt, obra de la productora audiovisual Canada, que passa del trauma a la catarsi d’un nadó que calma el seu plor amb el so de fons de la festa major de Barcelona.
![La il·lustradora Carme Solé Vendrell serà la pregonera de la Mercè 2024 La il·lustradora Carme Solé Vendrell serà la pregonera de la Mercè 2024](https://estaticos-cdn.prensaiberica.es/clip/50b9f46a-7b84-4ba6-a9f8-5576bd891425_alta-libre-aspect-ratio_default_0.jpg)
Les quatre últimes festes de la Mercè de Barcelona han tingut quatre pregoneres. I en els últims 10 anys, la ciutat ha sentit com a veu principal de la seva setmana gran set dones. S’ha arribat a la fi a la paritat en temps democràtics, des que el 1977, el 15 de juny, se celebressin les primeres eleccions després de quatre dècades de dictadura. La d’aquest any és la il·lustradora, pintora i escultora Carme Solé Vendrell, criada i nascuda a Horta el 1944. Per si no els sona el nom, Gabriel García Márquez només va permetre que una persona posés imatge als seus contes: Carme Solé Vendrell. Que els homes cedeixin terreny al saló del Consell de Cent ja és un missatge. Però en un acte ala Virreina, ahir, en el qual també es va donar a conèixer el cartell de la Mercè, la protagonista va llançar un altre encàrrec al convidar «a recuperar i no perdre mai» la visió infantil, fent bona aquesta dita que diu que les ciutats no són una herència dels nostres pares, sinó un préstec dels nostres fills.
La mirada dels nens
Amb una calor de mil dimonis, i amb la Rambla desbordant de forasters, Solé no va voler fer espòiler del pregó que obrirà les festes de la Mercè, el 20 de setembre. Però sí que va fer algunes pinzellades de la seva trajectòria que permeten endevinar quin podria ser el to. Va explicar que es va educar «en el teatre i la responsabilitat social», va apel·lar a la «necessitat de llibertat» i va avançar que el seu discurs, «des de l’alegria i el respecte», versarà sobre la mirada més innocent i pura de les coses, i també de les ciutats: la mirada dels nens. «Tots la tenim, però la vida ens la va tapant», va lamentar l’artista.
No és la primera vegada que Solé deixa el seu segell a la ciutat. La geganta Laia, que representa una nena de 13 anys, està inspirada en un dibuix seu que va ser el cartell de les festes de Santa Eulàlia el 1997. Tal va ser la bona acollida de la il·lustració, que va acabar formant part de la família de gegants de la capital catalana. Allà hi havia la Laia, de fet, a pocs metres de l’autora, que no va poder evitar un punt d’emoció al girar-se i veure la seva criatura. Va ser Xavier Jansana qui, seguint les indicacions de Solé, va donar forma a la figura el 1998.
El cartell va en absoluta sintonia amb el reclam llançat per la futura pregonera. Es veu un nadó assegut a terra. A les parets, el reflex de colors festius que reflecteixen que una cosa divertida, social, comunitària i tradicional està passant al carrer. S’entén per si sol, però amb la pel·lícula que l’acompanya, molt millor. És, de fet, la primera vegada que el cartell s’encarrega a uns professionals que no són pròpiament experts en il·lustració. L’encàrrec va recaure en la productora Canada, que ha regalat a la ciutat un curt sensacional que no té res a veure amb treballs anteriors que porten la seva firma i la d’artistes com Coldplay, Rosalía o Kate Perry. El client, ara, era la seva Barcelona.
Soroll i bàlsam
El vídeo es va rodar en un pis del Poblenou. «Vam buscar un lloc sense pretensions, molt democràtic, que no fos gens aspiracional», resumeix a aquest diari Lope Serrano, un dels creadors. Una mare, un nadó, una vivenda de tota la vida i una cosa que passa a l’exterior. El petit plora tota l’estona. No hi ha consol possible. Ella es desespera, símbol de la crua maternitat. No pot més. Una tragèdia que es fa fins i tot llarga i anguniosa, tot i que això sigui un curt. «Però aquest és l’objectiu, perquè es tracta de passar del trauma a la catarsi», afegeix Nicolás Méndez, un altre dels socis de Canada.
El que amanseix la criatura, amb un pla «miraculós» en el qual passa de les llàgrimes a la calma mentre és en braços de la seva mare, és la presència de gegants a la finestra. La Mercè com a agitació social, però també com a xarop contra la desesperació infantil. Fins al punt que, amb els eixordadors petards i els coets, s’acaba adormint. Fi de la història. «Hi ha un punt més líric, si vols, per l’intent de captar el moment en què un nen descobreix una cosa per primera vegada», segons defineix Serrano.
Les crítiques
Notícies relacionadesAra, en són conscients, és probable que arribin les crítiques, perquè no hi ha festa de la Mercè sense debat sobre l’elecció del pregoner o pregonera o el missatge de fons del cartell. ¿On és el pare? ¿Per què la mare no aconsegueix calmar-lo? Tothom qui vulgui fer lectures al marge pot rascar i trobar arguments de sobra per criticar. Alba Barneda, també sòcia de Canada, treu tot el ferro a l’assumpte: «El que hem intentat és capturar l’efecte que té la festa en algú que ni tan sols sap el que és aquesta festa». «Però hi ha imatges –apunta Serrano– en les quals s’intueix roba d’adult que podria ser del pare i més roba infantil». És a dir, que el pare bé podria estar al parc encarregant-se del germà gran mentre la mare es queda a casa amb el nadó. Una mica la història de cada dia.
El nen, en realitat, són dos: els bessons Owen i Zyan, de nou mesos, fills de Guissel i Nelson, tots dos equatorians però també barcelonins des de fa molt temps. Tenen un germà més gran, Enzo, de dos anys, un autèntic terratrèmol. «Quan em va dir que venien bessons gairebé em tiro pel balcó», fa broma el pare. En dos mesos podran comprovar el veritable efecte que té en ells les seves primeres festes de la Mercè.
Ja ets subscriptor o usuari registrat? Inicia sessió
Aquest contingut és especial per a la comunitat de lectors dEl Periódico.Per disfrutar daquests continguts gratis has de navegar registrat.
- "Trucar a la Urbana és inútil"
- Carnet de conduir La DGT avisa: s’acosten canvis per als més grans de 65 anys
-
Ofert per
- Crisi interna Bosch recolza una tercera candidatura en la carrera per liderar ERC
- Una lesió preocupant El misteri del turmell que no es cura
- LA FOGUERA Déus paralímpics
- Entrevista amb la consellera de Territori i portaveu del Govern Sílvia Paneque: «És imprescindible que l’alta velocitat arribi a l’aeroport de Girona»
- Sílvia Paneque: «Encarir l’aigua permetria noves infraestructures hídriques»
- Entrevista amb la consellera de Territori i portaveu del Govern Sílvia Paneque: «Aprovarem el pla d’habitatge de tot el territori abans de final d’any»
- LA GRAN CITA NÀUTICA Les semifinals de la competició de vela es decidiran ‘in extremis’