el poder de la masia resol
Lamine i Pau, fills d’una idea
Yamal (16 anys) i Cubarsí (17), dos menors d’edat, sostenen ara el Barça de Xavi
Una parella d’adolescents va donar el triomf al Barça sobre el Mallorca. La nit estava estranya, però l’extrem es va inventar un gol monumental que va apaivagar els xiulets de Montjuïc i el central va oferir una lliçó de lideratge i solvència.
![Lamine i Pau, fills d’una idea Lamine i Pau, fills d’una idea](https://estaticos-cdn.prensaiberica.es/clip/e10c595d-a1df-4ec9-b69c-0c384cbea7f8_alta-libre-aspect-ratio_default_0.jpg)
De vegades, en la misèria es troben tresors. No sempre passa. Però, quan passa, solen ser peces úniques i d’un valor incalculable. El Barça és un equip que havia perdut la seva identitat i títols: dos en només 15 dies (Supercopa i Copa), a més de veure la Lliga cada vegada més llunyana i assistir, sorprès, a l’adeu en diferit de Xavi. Però en aquella època fosca i tenebrosa, sense un euro a la caixa, amb cars fitxatges hivernals (Vitor Roque) que no són ni titulars, el dia que rota Lewandowski, van emergir dos menors d’edat (Lamine Yamal té 16 anys; Pau Cubarsí, 17) que identifiquen, una vegada més, on es troba la solució.
Nens criats i alletats a casa, nois que entenen a la primera l’estil de joc d’un club confús i desorientat. Ni 40.000 persones pugen a veure’l a Montjuïc, retrat de la profunda desafecció social que es viu. Nens transformats en la bandera d’un futur millor. Tot i que, en realitat, ja són amos del present. "Estem davant dos futbolistes que poden marcar una època en el club", va confessar Xavi després de guanyar i obrir la porta a Lamine i Pau, enderrocant velles jerarquies i trobant premi immediat en la seva valentia. Nens que decideixen a les àrees. El més difícil de trobar. I, per descomptat, el més car. Ells, en canvi, són fills d’una idea.
Al camp hi havia João Félix , que li va costar a l’Atlètic una fortuna: 135 milions d’euros. També va començar formant atac amb Raphinha (60 milions). I el va compartir després amb Lewandowski, un nou llegendari. O Vitor Roque, el jove davanter, però no tant com ell (té 19 anys el brasiler). I fins i tot Gündogan, el capità del millor City de la història, trepitjava la gespa de Montjuïc, tan erràtica i imprecisa que va fallar un penal.
"Té flaixos de Messi"
Però va haver de ser Lamine Yamal qui va decidir un partit aspre, "rocós", com el va definir després Xavi, inventant-se un gol que només havia estat abans en la seva ment. Un monumental golàs per apaivagar els xiulets que havien sobrevolat la muntanya olímpica davant el trist joc blaugrana. No hi havia res en aquella pilota que li va donar Lewandowski en la frontal de l’àrea del Mallorca. Una pilota rutinària que Lamine va transformar en una obra d’art. Ja havia avisat abans amb una acció similar que la mà dreta –perdó, els dits de la mà dreta– de Rajkovic i el travesser havien frustrat. El millor encara havia d’arribar.
Va rebre la pilota del polonès i es va inventar una jugada exquisida giravoltant a l’interior de l’àrea balear, amb fins a vuit rivals pendents d’ell. Control, intent, regat, me’n vaig per aquí i surto per allà, com si fos un prestidigitador. I al setè toc es va treure un cop amb l’esquerra imponent que va petrificar el porter mallorquí. Tot va succeir a la velocitat de la llum. Només sis segons en què va embogir Dani Rodríguez, el seu marcador, que no té res a retreure’s. Va fer el que havia de fer davant un davanter normal. Però Lamine no té res de normal. Tot en ell és extraordinari. En un partit normal va crear un gol d’un altre món.
"Sense fer el seu millor partit, ha marcat la diferència. És capaç de retallar i ficar-la per l’escaire", va recordar Xavi, que intenta evitar una comparació que pot ser molt nociva quan li van recordar que Javier Aguirre, el seu col·lega del Mallorca, havia vist alguna cosa de Messi en aquest cop amb l’esquerra de Lamine. "Qualsevol que es compari amb Leo hi surt perdent, perquè és el millor jugador de la història. Però hi ha moments en què... A més, és esquerrà tancat i va per dins. Fa la sensació que tenim flaixos de Messi. Però no és bo comparar-lo", va afegir Xavi.
"Juga com un veterà"
A Pau li encanta defensar. Entén el joc. Domina l’escenari. I no li importa empetitir davanters a 70 o 80 metres de la porteria de Ter Stegen. No té tampoc vertigen per deixar un latifundi a la seva esquena. Li és igual. Té pausa i calma amb la pilota als peus. No és alt. Fa 1.84 metres. Muriqi li treia 10 centímetres (el bosnià mesura 1.94) i Larín, quatre (el canadenc se situa en 1.88), però no van derrotar en cap moment el central, el noi que ja té fins i tot càntic propi de l’afició blaugrana. "¡Cu, cu, Cubarsí!".
Tal és la seva influència en el joc del Barça que en menys de tres mesos ha aconseguit un enorme impacte. Xavi organitza la defensa en funció d’ell. A l’inici exercia de central esquerrà. Però fins i tot va modificar el rol d’Araujo, sancionat contra el Mallorca, a qui ja havia enviat el tècnic al flanc esquerre perquè Pau jugués en el seu lloc natural: central dret. Des d’allà té mirada curta, defensa amb una intensitat sorprenent, com si l’hi anés la vida (i l’hi va), i visió panoràmica del joc. "Cubarsí té 16 anys, perdó, 17, i juga amb jerarquia de veterà", va confessar Xavi, l’entrenador que ha entregat les claus de la defensa del Barça a un adolescent. "És un jugador importantíssim. ¡És espectacular!.
Ja ets subscriptor o usuari registrat? Inicia sessió
Aquest contingut és especial per a la comunitat de lectors dEl Periódico.Per disfrutar daquests continguts gratis has de navegar registrat.
- "Trucar a la Urbana és inútil"
- Carnet de conduir La DGT avisa: s’acosten canvis per als més grans de 65 anys
- Crisi interna Bosch recolza una tercera candidatura en la carrera per liderar ERC
- Educació congela la recuperació de la sisena hora i les classes de tarda a l’ESO
- Nova temporada a 3Cat Un nou concurs amb Micky Núñez
- Sigrid Nunez, l’escriptora que va enlluernar el geni manxec
- Les reaccions Espanya s’aboca en felicitacions al director
- Festival de cine de Venècia Almodóvar toca el cel a Venècia
- LA FOGUERA Déus paralímpics
- Entrevista amb la consellera de Territori i portaveu del Govern Sílvia Paneque: «És imprescindible que l’alta velocitat arribi a l’aeroport de Girona»