En el pitjor va sortir el millor
![Carlos Alcaraz, en la final de Roland Garros. Carlos Alcaraz, en la final de Roland Garros.](https://estaticos-cdn.prensaiberica.es/clip/2f051d6c-11c7-4b9e-8815-68b419176645_alta-libre-aspect-ratio_default_0.jpg)
Carlos Alcaraz, en la final de Roland Garros. /
Quan vaig veure com acabava el primer set vaig pensar que la final duraria poc, perquè Carlos era superior a Zverev. I, sobretot, a terra. Però crec que el tennista murcià va trigar massa a mostrar aquesta evident superioritat. I ho va fer, curiosament, quan pitjor estava. En aquell moment, amb 2-1 en contra i la sensació que l’alemany se sentia superior, va emergir el millor Carlos. En el pitjor va sortir el millor.
I això que la final ha sigut, en realitat, una mica semblant a una partida d’escacs. Els dos tennistes es tenien molt ben estudiats, especialment com defensar tanta deixada que li feia el murcià.
La idea inicial de Carlos era desgastar Zverev. Una vegada vist el desenllaç del primer set, vaig pensar que no s’arribaria a cinc. Vaig creure llavors que el partit es decidiria als tres primers. Però Carlos va tenir moments de falta de concentració, de lapsus inesperats que van obrir la porta de l’esperança a Zverev. Només cal recordar el 5-2 a favor que va malgastar el tennista murcià al tercer set, on considero que va faltar més piloteig per anar castigant el físic de l’alemany. Això, segons la meva opinió, li va permetre ressorgir. Com més piloteig, més desgast. Però tants errors van penalitzar Carlos.
Quan es va arribar al 5-5 i Zverev es va acabar emportant aquesta mànega s’entrava en un territori realment perillós. Va ser llavors, tanmateix, quan vam veure el millor Carlos, a aquest tennista madur, responsable, intel·ligent, que ja és el nou rei de la terra. Era un moment molt delicat perquè l’alemany podia sentir-se, i amb tota la raó del món, capacitat per emportar-se la final a casa seva. Alcaraz, amb les seves deixades, cada vegada més nocives per a les cames de Zverev, i la seva poderosa dreta anava trencant tota la resistència possible.
Només cal recordar el tennis que va desplegar al quart i el cinquè set, sense deixar-se impressionar per la final. Ni tampoc per la pressió. Allà es va veure el que és Alcaraz. Un jugador superior a qualsevol a terra. A Zverev, també.
D’aquí la meva sorpresa perquè el partit s’allargués massa.
Ja ets subscriptor o usuari registrat? Inicia sessió
Aquest contingut és especial per a la comunitat de lectors dEl Periódico.Per disfrutar daquests continguts gratis has de navegar registrat.
- "Trucar a la Urbana és inútil"
- Carnet de conduir La DGT avisa: s’acosten canvis per als més grans de 65 anys
-
Ofert per
- Crisi interna Bosch recolza una tercera candidatura en la carrera per liderar ERC
- Una lesió preocupant El misteri del turmell que no es cura
- LA FOGUERA Déus paralímpics
- Entrevista amb la consellera de Territori i portaveu del Govern Sílvia Paneque: «És imprescindible que l’alta velocitat arribi a l’aeroport de Girona»
- Sílvia Paneque: «Encarir l’aigua permetria noves infraestructures hídriques»
- Entrevista amb la consellera de Territori i portaveu del Govern Sílvia Paneque: «Aprovarem el pla d’habitatge de tot el territori abans de final d’any»
- LA GRAN CITA NÀUTICA Les semifinals de la competició de vela es decidiran ‘in extremis’