EUROCOPA 2024
Nico Williams exhibeix Espanya
L’equip espanyol va rematar molt i va tenir bloquejat el rival, a qui no en va concedir ni una
‘La Roja’, amb l’enlluernador extrem de l’Athletic al capdavant, supera Itàlia i es classifica primera de grup amb un gran partit. El gol va arribar per una ensopegada de Calafirori, però la selecció va merèixer molt més per futbol, ocasions i caràcter.
![Nico Williams exhibeix Espanya Nico Williams exhibeix Espanya](https://estaticos-cdn.prensaiberica.es/clip/a04ae751-23fe-4284-bdcf-7d4b6fc0dfc1_alta-libre-aspect-ratio_default_0.jpg)
Un turment anomenat Nico Williams va posar La Roja en òrbita i va deixar Itàlia els peus de l’extrem de l’Athletic. El xaval va acorralar l’equip transalpí i va ser l’etiqueta d’una Espanya molt consistent, creativa i governant. Amb vertigen i pausa. Una Espanya que va merèixer molt més, per futbol i caràcter. Va rematar i rematar i va tenir bloquejat el grup transalpí, a qui no va concedir ni una. Malgrat el torrent ofensiu espanyol –molt més gran que contra Croàcia– el gol va arribar per una ensopegada de Calafiori. Per descomptat, prèvia jugada de Nico, graduat amb nota en un torneig de categoria amb només 21 anys. De passada, l’equip espanyol es va garantir el primer lloc. Ja és una Espanya de vuitens, amb ocasió de donar-se un descans dilluns vinent contra Albània, on no hi haurà Rodri, que es va guanyar una alliberadora targeta, que li suposarà sanció.
Molts registres
El futbol és punyeter. A una Espanya més marxosa i autoritària que contra Croàcia se li va negar massa el gol, sort que li va somriure sovint contra els balcànics. Una Espanya amb molts registres. Fa xerrar la pilota el just i necessari, ja no tan morosa com en temps pròxims. Ara, sense històries, perquè la banda sonora que la distingeix passa per dues criatures atrevides, subversives.
La Roja té ales i bé que ho va patir Itàlia, amb Di Lorenzo martiritzat com ningú. Nico Williams li va resultar ulcerós en cada duel esgrimidor, que van ser molts. A l’altra vora, Lamine, també picant, tot i que més vigilat per Dimarco i Pellegrini. El partit no era pendular. Espanya contra Donnarumma, molt inspirat. De càrrega en càrrega al ranxo italià, on es batia un pilot de brigadistes de Luciano Spalletti. No sempre eficaços. Pedri, l’espanyol amb menys perxa, va cabotejar a un pam del porter italià, àgil en el seu vol. Per descomptat, prèvia jugada de Nico, que al minut ja treia la cadena al torbat Di Lorenzo.
Els nois de Luis de la Fuente exploraven rutes imprevistes, com que Morata assistís al serrell de Nico, a qui se li en va anar la rematada per una falange. Poc després, Lamine va demanar torn, va deixar enrere tots els italians que se li van creuar i el xut de Morata el va desviar Donnarumma amb els peus.
Ningú bressa millor Nico i Lamine que Rodri, aiguader per a tothom. Al seu pas el joc té moltes direccions, en curt i en llarg, en horitzontal i en vertical. I bé que el secunda Fabián. Amb tots dos, a més, Espanya té una amenaça exterior, perquè no els falta metralla quan xuten des de l’horitzó. Només una enyorança a La Roja, Pedri, infreqüent i irregular en el primer tram, més actiu després de l’intermedi.
Cargolada Itàlia, la selecció espanyola amb prou feines li va concedir una ocasió, ja a punt del descans, amb un xut a la graderia de Chiesa. Un Chiesa captiu de Cucurella, de nou valent com a sentinella i amb cames per tocar la corneta en atac. A l’equip transalpí no li falta tràfec, però li sobren futbolistes a granel. Defensa amb abnegació, però més enllà de Barella no té fars. I l’atac queda supeditat a Scamacca, un davanter grua, que es mou millor d’esquena a la porteria que amb la xarxa a la vista.
L’enèsima entremaliadura
El segon acte va ser un calc del primer. Itàlia espremuda, Espanya atacant, voraç en la pressió en camp aliè. A La Roja només el gol, tan maleït de vegades, li era esquiu. La bateria d’ocasions era considerable, per terra i per aire. Fins i tot en la seva versió més dòcil, Itàlia és capaç de sorprendre tot i que no hagi xipollejat en la porteria contrària. Amb l’azzurra, sempre convé estar en suspens.
Notícies relacionadesCom que en el futbol no hi ha logaritme que valgui, la diana espanyola va arribar per un accident de Calafiori. Nico, sempre Nico, va fer l’enèsima entremaliadura. La seva centrada la va pentinar Morata, la va acariciar Donnarumma i la desviació li va rebotar a un genoll al defensa del Bolonya. Una diana de sort, després de gairebé una hora a la sala d’espera del gol, amb oportunitats variades, algunes d’articulades de manera versallesca.
A Espanya li faltava tancar el xoc. I Nico, el jugador de la jornada, el va tenir a un pam. El seu cacau va rebentar l’escaire esquerre de Donnarumma. Abans, també a Pedri se li va escórrer el gol després d’una altra formidable aventura de Cucurella. De la Fuente va intervenir i va retirar Pedri i Lamine per Baena i Ferran. Més frescor. També Spalletti va agitar l’equip, però ningú va aconseguir trobar una Itàlia expansiva fins que en els últims minuts Espanya va recular i la pilota se li va fer més borrosa. Ayoze no va poder amb Donnarumma i La Roja es va veure davant un anguniós final. Fins que va donar carpetada a un partit que va glorificar Nico i va remarcar les expectatives espanyoles. La Roja pinta bé.
Ja ets subscriptor o usuari registrat? Inicia sessió
Aquest contingut és especial per a la comunitat de lectors dEl Periódico.Per disfrutar daquests continguts gratis has de navegar registrat.
- "Trucar a la Urbana és inútil"
- Carnet de conduir La DGT avisa: s’acosten canvis per als més grans de 65 anys
- Crisi interna Bosch recolza una tercera candidatura en la carrera per liderar ERC
- Educació congela la recuperació de la sisena hora i les classes de tarda a l’ESO
- Nova temporada a 3Cat Un nou concurs amb Micky Núñez
- Sigrid Nunez, l’escriptora que va enlluernar el geni manxec
- Les reaccions Espanya s’aboca en felicitacions al director
- Festival de cine de Venècia Almodóvar toca el cel a Venècia
- LA FOGUERA Déus paralímpics
- Entrevista amb la consellera de Territori i portaveu del Govern Sílvia Paneque: «És imprescindible que l’alta velocitat arribi a l’aeroport de Girona»