Anglaterra passa en l’últim minut
Espanya disputarà una final inèdita contra l’equip britànic, que es classifica per a la seva segona final europea seguida. Un gol de Watkins, el suplent que va substituir el capità Harry Kane, va enfonsar els Països Baixos en el minut 90.
![Anglaterra passa en l’últim minut Anglaterra passa en l’últim minut](https://estaticos-cdn.prensaiberica.es/clip/a46c50f3-2632-4e61-ae06-ada6a164de3b_alta-libre-aspect-ratio_default_0.jpg)
Serà Anglaterra el rival d’Espanya a la final de l’Eurocopa. Una final única per inèdita, original, entre el país amb més títols (tres, igual que Alemanya) i la gran potència que encara no ha estrenat el seu palmarès continental, i a la qual accedeix per segona vegada consecutiva. Va perdre la primera a casa, a Wembley, per penals contra Itàlia, i ara disfruta de l’oportunitat de treure’s aquella espina, tot i que els títols que no es guanyen no es recuperen.
Va ser Ollie Watkins, un jugador suplent, qui va aconseguir firmar la gesta, perquè ho és des del punt de vista anglès, en el minut 90, enfonsant l’afició taronja amb una fuetada a la mitja volta davant dels seus nassos. Nou minuts portava al camp el davanter de l’Aston Villa, que només havia jugat dues estones en els cinc partits anteriors.
Una aposta agosarada –a partir d’avui venerada– de Gareth Southgate, que havia rellevat en un doble canvi Harry Kane, el gran capità, i Phil Foden, fins llavors un dels destacats de l’equip sense atendre galons ni jerarquies. A Watkins li va donar la passada en profunditat Cole Palmer, que havia entrat al camp amb ell.
La primera final fora
Ronald Koeman només va tenir temps de fer un doble canvi desesperat per disputar el temps afegit. Minuts que Anglaterra es va encarregar que tinguessin poc joc veient la immediatesa de l’èxtasi que els esperava després de tant patiment i tanta agonia durant el torneig. I tanta crítica. Merescuda.
Aquests dies Southgate va exposar el gran èxit que seria per a Anglaterra poder accedir a la seva primera final fora de les illes. És ben cert. A banda de l’Eurocopa, va jugar la del Mundial de 1966. Era la coartada per defensar-se, a ell i als seus nois, de les crítiques, recordant que han transcorregut 58 anys d’insignificança i anonimat. Vergonyós per al país que es vanta d’haver inventat el futbol.
Anglaterra ha evolucionat, i mira d’adaptar-se als temps moderns, però no té, tot i que sembli un contrasentit, tradició. Southgate ha establert unes bases de joc que no quallen per la falta de desimboltura dels seus deixebles. Contra els Països Baixos van trobar facilitats per esplaiar-se davant un rival sense malícia ni maldat. Només va cometre una falta en tot el primer temps. Li va sortir molt cara. Va ser el penal de l’empat.
Aquest duel de guant blanc va canviar forçosament en el segon temps pel cansament i per l’estrès de lluitar. Es va encarregar que canviés el beneit Wout Weghorst, que va deixar anar una morrada a John Stones a tall de salutació. Koeman va comprovar que l’equip s’havia aplanat amb la marxa de Memphis. A més, Cody Gakpo, el golejador del torneig, ni la rascava. Només tenia pes Simons i massa lluny de la zona calenta anglesa.
Gelosia de Lamine Yamal
Xavi Simons va tenir gelosia de Lamine Yamal, jugador del planter del Barça com ell, i va decidir marcar el seu primer gol amb els Països Baixos en una magna ocasió com era la semifinal. Un autèntic golàs també, mitjançant una volea després de robar-li la cartera i el rellotge a Declan Rice, tot i que hauria de ser l’anglès el detingut per la pèrdua de la pilota en una zona perillosa per al seu equip.
El sentiment de culpa que va sentir Rice va envair minuts després Denzell Dumfries al cometre el penal amb què va empatar ràpidament Anglaterra. La planxa sobre el peu de Kane després del xut del davanter anglès, revisada per la tele, va rebre el càstig capital. No obstant, el lateral es va redimir ben aviat al salvar sobre la línia una jugada de Foden i rematar de cap al travesser en el següent córner. Foden va xutar també a la fusta.
Notícies relacionadesMés conservadors que atrevits, els dos entrenadors van tirar dels seus onzes més clàssics en el torneig i van calcar el dispositiu tàctic. La gosadia de Southgate, després d’haver ficat el jove Mainoo, de 19 anys, perquè dinamitzi l’encarcarat Rice, i centrar Foden i moure Bellingham a l’esquerra (van començar al revés), apareix només en les situacions agòniques.
Van Dijk va disposar de la gran oportunitat dels Països Baixos quan el partit tendia cap a la prevenció, tot i que hi va haver un gol anul·lat a Saka per fora de joc de Walker. Va semblar gairebé un assaig de la jugada que executaria els Països Baixos en l’hora límit.
Ja ets subscriptor o usuari registrat? Inicia sessió
Aquest contingut és especial per a la comunitat de lectors dEl Periódico.Per disfrutar daquests continguts gratis has de navegar registrat.
- "Trucar a la Urbana és inútil"
- Carnet de conduir La DGT avisa: s’acosten canvis per als més grans de 65 anys
- Crisi interna Bosch recolza una tercera candidatura en la carrera per liderar ERC
- Educació congela la recuperació de la sisena hora i les classes de tarda a l’ESO
- Nova temporada a 3Cat Un nou concurs amb Micky Núñez
- Sigrid Nunez, l’escriptora que va enlluernar el geni manxec
- Les reaccions Espanya s’aboca en felicitacions al director
- Festival de cine de Venècia Almodóvar toca el cel a Venècia
- LA FOGUERA Déus paralímpics
- Entrevista amb la consellera de Territori i portaveu del Govern Sílvia Paneque: «És imprescindible que l’alta velocitat arribi a l’aeroport de Girona»