El Tour arriba a dos dies superbs al Pirineu sense Roglic ni Ayuso
Philipsen va guanyar davant Van Aert l’últim esprint abans que arribi un cap de setmana amb el Tourmalet i el Plateau de Beille. L’espanyol va haver d’abandonar per covid a l’inici de l’etapa.
![El Tour arriba a dos dies superbs al Pirineu sense Roglic ni Ayuso El Tour arriba a dos dies superbs al Pirineu sense Roglic ni Ayuso](https://estaticos-cdn.prensaiberica.es/clip/5df2aba7-c84b-40ac-a639-8bc24753c233_alta-libre-aspect-ratio_default_0.jpg)
Hauria sigut la serralada que Juan Ayuso hagués descobert per començar a marcar visats al seu passaport del Tour. Era el lloc on Primoz Roglic volia almenys deixar fora de combat Remco Evenepoel i acostar-se a la parella inqüestionable, un Padej Pogacar que de vegades assumeix massa riscos i desgast, i un caut Jonas Vingegaard. Era la serralada que no veuran ni el ciclista espanyol ni l’eslovè. És el Pirineu que aquest cap de setmana escalfaran l’olla del Tour amb dues etapes superbes.
No hi ha líder del pilot que es recordi aquests últims anys amb més mala sort al Tour; un Roglic que va perdre el 2020 el groc a un dia de París, veient-se ja guanyador davant el seu jove compatriota Pogacar. I el mateix ciclista que els pròxims tres que ha disputat ha hagut d’abandonar després de clavar-se tres castanyes de consideració, el 2021, el 2022 i el 2024. L’any passat no va ser per aquí i es va dedicar a guanyar el Giro.
Set victòries a l’esprint
Hi ha un virus que castiga el pilot. De vegades, es transforma en l’agressiu covid i d’altres deixa les proves d’antígens plenes de dubtes. Malalts se’n van anar Pello Bilbao i Ion Izagirre i amb covid confirmat Ayuso, 21 anys, futur enorme del ciclisme espanyol, que va haver de posar peu a terra quan només portaven 30 quilòmetres de l’etapa plana més activa i agressiva afrontada fins ara, en un Tour que no es pot permetre l’any que ve repetir les set victòries a l’esprint que es compten fins ara. Almenys, queda encara la de Nimes de dimarts vinent.
Amb el Tourmalet, Hourquette d’Ancizan (un parany) i Pla d’Adet, en el guió d’avui, ningú va semblar en la 13a etapa que corregués reservant forces. Menys Pogacar, l’equip del qual va infiltrar Adam Yates a l’inici del dia en una fuga amb més perill que un cotxe sense frens. Un Pogacar que, de vegades, sembla que no recordi, consell de vells estrategs, que el Tour té 21 etapes i sempre convé reservar una mica. Que no cal tirar com un possés quan s’havia format un ventall pel vent amb Evenepoel i Vingegaard a la seva roda i molt menys arribar posicionat a l’esprint per acabar novè de l’etapa.
Hi va haver una caiguda a Pau, just al costat contrari pel qual circulava el líder, un bon mastegot que va partir el pilot en la segona victòria de Jasper Philipsen per davant de Wout van Aert. ¿I si cauen pel costat de Pogacar? Cal cuidar aquests detalls i, de vegades, mantenir-se millor a la rereguarda on no volen bicis pels aires en una arribada massiva. Vingegaard va creuar la meta en la posició 33, i Evenepoel, en la 71. En aquests llocs mai hi ha caigudes i ells juguen per guanyar la general i no per convertir-se en rivals de Biniam Girmay en la lluita pel jersei verd, el que vesteix el millor velocista del Tour.
Diumenge, més salsa
Reservar forces no és de covards quan avui s’ascendeix el Tourmalet com a primer gran port pirinenc en una etapa que acumularà 4.000 metres positius amb una llegenda per explicar en els 19 quilòmetres de pujada –aquest any pel vessant de Luz Saint Sauveur i Barèges, l’altra és la que comença a Sainte Marie de Campan.
El menú de diumenge encara porta més salsa i condiments picants amb 4.800 metres de desnivell i el pas per cim pura història de la carrera: Peyresourde, que es va ascendir per primera vegada el 1910; Menté, etern dimoni de Luis Ocaña per caiguda i retirada de groc el 1970; Portet d’Aspet on es va matar el 1995 Fabio Casartelli, campió olímpic a Barcelona 92; Agnes, on Alberto Contador va passar primer el 2017, i finalment el Plateau de Beille, on van guanyar el mateix Contador i Purito Rodríguez.
Dos dies perquè Carlos Rodríguez, que corre amb la força del ciclisme espanyol, lluiti per guanyar una etapa i així acostar-se a la tercera plaça del podi (ara és cinquè) per si falla algun del trio màgic, sobretot Evenepoel. ¡A les barricades del Pirineu.
Ja ets subscriptor o usuari registrat? Inicia sessió
Aquest contingut és especial per a la comunitat de lectors dEl Periódico.Per disfrutar daquests continguts gratis has de navegar registrat.
- "Trucar a la Urbana és inútil"
- Carnet de conduir La DGT avisa: s’acosten canvis per als més grans de 65 anys
-
Ofert per
- Crisi interna Bosch recolza una tercera candidatura en la carrera per liderar ERC
- Una lesió preocupant El misteri del turmell que no es cura
- LA FOGUERA Déus paralímpics
- Entrevista amb la consellera de Territori i portaveu del Govern Sílvia Paneque: «És imprescindible que l’alta velocitat arribi a l’aeroport de Girona»
- Sílvia Paneque: «Encarir l’aigua permetria noves infraestructures hídriques»
- Entrevista amb la consellera de Territori i portaveu del Govern Sílvia Paneque: «Aprovarem el pla d’habitatge de tot el territori abans de final d’any»
- LA GRAN CITA NÀUTICA Les semifinals de la competició de vela es decidiran ‘in extremis’