Jocs Olímpics 2024
París oculta la foscor i exhibeix el seu decorat en els Jocs
França mostra la magnificència d’una capital que els seus habitants no reconeixen i en un tauler mundial convuls, sense Rússia i en plena guerra de Gaza. Serà també el gran triomf de la paritat.
![París oculta la foscor i exhibeix el seu decorat en els Jocs París oculta la foscor i exhibeix el seu decorat en els Jocs](https://estaticos-cdn.prensaiberica.es/clip/ccb206ef-e28c-41c9-a72a-4412fd29c36e_alta-libre-aspect-ratio_default_0.jpg)
Una senyora, potser ja amb els 60 anys a l’esquena, maleeix. Ho fa sense mirar als que es creuen amb ella a la llarguíssima avinguda de la Rue Volta. Esquinça el maleït departament de Seine-Saint-Denis. Cal passar per allà per arribar a la Vila Olímpica. Mira de reull tothom qui se li creua. Passen davant seu periodistes despistats buscant una font –en aquests Jocs ecològics, les ampolles de plàstic han desaparegut–, esportistes que endrapen entrepans mentre identifiquen balcons catalogats per les banderes de cada país, policies armats i el port de qui està en el màxim nivell d’alerta terrorista, voluntaris somrients, i esforçats. La senyora mira la identificació del que aquí escriu, mou el cap i continua el seu camí entre els seus murmuris dirigits a un terra que crema. I que ella potser no reconeix ja com a seu.
El president de la República, Emmanuel Macron, i l’alcaldessa de París, Ana María Hidalgo, s’han esforçat que el biombo no caigui. I que la ciutat de la llum continuï sent el decorat perfecte per a l’amor narrat en la literatura i publicable a Instagram. Un escenari de què han procurat fugir els parisencs, llogant les seves cases al millor postor, i cedint el quadre als qui no veuen la foscor.
És la mateixa foscor que miren d’ocultar els governants, ja sigui banyant-se en un Sena fins fa no res tòxic, i ara cabdal per a la primera cerimònia d’inauguració d’uns Jocs que es desenvolupa fora d’un estadi. El món disfrutarà de la bellesa de Notre-Dame i el Grand Palais, amb els esportistes dalt dels vaixells i els espectadors admirant-ho des de la riba del Sena. Esperant que la flama arribi a Trocadero i la Torre Eiffel, com a punt epítom de la magnificència.
El miracle del transport públic
Del centre de París, tancats els carrers i amb el transport públic funcionant com una seda –un miracle per als parisencs– han desaparegut els proscrits, els sensesostre, els vividors. Són sempre els primers a ser esborrats. I Saint-Denis, metàfora del revers lluminós i que han pretès arreglar arrossegant-hi els esportistes, destil·la una aroma a pegat anticonceptiu. Els veïns maleeixen. I els atletes es queixen entre bambolines per estar allunyats de tot.
Aquests Jocs de la XXXIII olimpíada, els tercers que acull París en la seva història (després dels de 1900 i 1924), també oculten una infinitat de realitats polítiques. Només 15 esportistes russos competiran sota la bandera neutral. No escoltaran el seu himne, suspès com està el Comitè Olímpic Rus després de l’esclat de la guerra a Ucraïna. Ja en els Jocs de Tòquio, Rússia no hi va poder participar com a país, tot i que llavors va ser pel dopatge d’Estat. El COI va intentar integrar una petita part dels russos a París amb 54 places, fins i tot sabent que la majoria, ja fos per ells, ja fos per recomanació divina dels seus capatassos, no formarien part dels 4.600 participants.
Notícies relacionadesLa inauguració, on es deixaran veure els Reis d’Espanya, també reflectirà l’estat vital d’un món convuls. Hi assistirà la primera dama dels EUA, Jill Biden, però no el seu marit, Joe, després de ser empès a renunciar a la reelecció mentre Donald Trump acaricia la tireta de la seva orella com qui acaricia un gatet. Isaac Herzog, el president d’Israel, no es perdrà la cita malgrat la guerra de Gaza i amb les banderes palestines ja fent-se veure, fins i tot en adhesius de motxilles d’esportistes que venen del món àrab.
La llum, com és lògic, ajudaran a portar-la els que competeixen als Jocs de la completa paritat de gènere (50%). La mateixa llum que ha redescobert la millor gimnasta de sempre, Simone Biles, submergida en un bloqueig convertit en depressió en Tòquio, i que a París vol disfrutar d’un esport convertit durant un temps en guillotina. També el nedador Caeleb Dressel, per a qui el gran èxit ha sigut tornar a l’aigua. I com la delegació espanyola que sospira per trencar el mur psicològic de les 22 medalles de Barcelona 92. De reclams no en falten, com Alcaraz i Nadal en tennis, Jordan Díaz i Ana Peleteiro en atletisme amb els marxadors María Pérez i Álvaro Martín, o el prodigiós Hugo González per omplir el buit de Mireia Belmonte a l’aigua. El decorat, sí, és preciós. Veurem què hi ha al darrere..
Ja ets subscriptor o usuari registrat? Inicia sessió
Aquest contingut és especial per a la comunitat de lectors dEl Periódico.Per disfrutar daquests continguts gratis has de navegar registrat.
- "Trucar a la Urbana és inútil"
- Carnet de conduir La DGT avisa: s’acosten canvis per als més grans de 65 anys
-
Ofert per
- Crisi interna Bosch recolza una tercera candidatura en la carrera per liderar ERC
- Una lesió preocupant El misteri del turmell que no es cura
- Entrevista amb la consellera de Territori i portaveu del Govern Sílvia Paneque: «És imprescindible que l’alta velocitat arribi a l’aeroport de Girona»
- Sílvia Paneque: «Encarir l’aigua permetria noves infraestructures hídriques»
- Entrevista amb la consellera de Territori i portaveu del Govern Sílvia Paneque: «Aprovarem el pla d’habitatge de tot el territori abans de final d’any»
- LA GRAN CITA NÀUTICA Les semifinals de la competició de vela es decidiran ‘in extremis’
- L’escenari de les regates canvia en plena carrera