Les esquerdes en l’exercici d’informar
Entre l’espionatge i el periodisme, les llums i ombres que ofereix el cas Wikileaks han minvat la llibertat de premsa arreu del món, segons els experts.
![Les esquerdes en l’exercici d’informar Les esquerdes en l’exercici d’informar](https://estaticos-cdn.prensaiberica.es/clip/b9f415b1-dfc8-4dff-b8d8-072be0eeece6_alta-libre-aspect-ratio_default_0.jpg)
La veneració al periodista als Estats Units es recull en la primera esmena. És l’única professió, a més de la de jurista, que està protegida per la Carta Magna. No obstant, els problemes de Julian Assange van començar al considerar que el seu ús de les filtracions va traspassar la de vegades fina línia entre el periodista i el hacker o activista, cosa que el va col·locar sota la llei d’espionatge, que persegueix de manera implacable els intents d’adquirir informació relacionada amb la defensa del país, considerades perilloses o deslleials. A continuació, cinc claus per entendre les implicacions d’aquest cas per a la llibertat de premsa.
LA FILTRACIÓ: EL TERRATRÈMOL WIKILEAKS.
El terratrèmol de Wikileaks va tenir lloc el 2010 amb la filtració de milers de documents que contenien informes militars i diplomàtics classificats sobre les guerres a l’Afganistan i l’Iraq i que treien a la llum crims de guerra comesos pels EUA. El primer vídeo a publicar-se, l’abril del 2010, va ser d’un atac aeri d’un helicòpter nord-americà que va matar civils a Bagdad. El van seguir més de 91.000 documents secrets de l’Exèrcit nord-americà a l’Afganistan i uns 400.000 de la guerra a l’Iraq. La primera publicació es va fer en coordinació amb capçaleres internacionals com The New York Times, Le Monde, The Guardian, Der Spiegel i El País. Però a Assange no li va agradar que els mitjans redactessin les seves pròpies notícies en lloc de compartir la informació bruta, per la qual cosa va decidir trencar amb els seus socis de publicació i fer un bolc en brut de la filtració. Els documents incloïen noms propis de diplomàtics i líders de governs estrangers, i revelaven l’espionatge per part de l’Executiu nord-americà a països estrangers i casos de corrupció.
INICI DE LA BATALLA LEGAL: ACUSACIÓ A SUÈCIA.
Els primers càrrecs presentats contra Assange el 2010, poc després de les filtracions, no van ser d’espionatge, sinó de suposats abusos sexuals a Suècia, un dels països amb unes lleis més estrictes per als delictes de violació. Assange va al·legar que la trobada va ser consentida i que s’estava utilitzant com a caça de bruixes. El fundador de Wikileaks va ser cridat a declarar mentre vivia a Londres i va decidir no acudir a la cita, tement l’extradició als Estats Units una vegada en mans de la justícia sueca. No obstant, el Regne Unit es va oferir llavors a extradir-lo a Suècia, i Assange es va refugiar a l’ambaixada de l’Equador a Londres el 2012.
ASIL A L’AMBAIXADA.
Assange va estar set anys en un despatx de l’ambaixada equatoriana, reconvertit en dormitori, que va compartir amb el seu gat. Des del seu minúscul balcó es va dirigir als simpatitzants en diverses ocasions i fins i tot va celebrar rodes de premsa. No obstant, la convivència a l’ambaixada no va ser fàcil. Assange va patir problemes de salut mental, inclosos estrès i depressió, i les seves conductes erràtiques van causar el neguit dels empleats. El 2019, el llavors president de l’Equador, Lenín Moreno Garcés, va proclamar el final de l’asil diplomàtic per a Assange de manera abrupta i va donar permís a la Policia Metropolitana de Londres per entrar a l’ambaixada de l’Equador.
ENTRE REIXES A LONDRES.
L’abril del 2019, ja sense asil, Assange va ser detingut i portat a la presó de màxima seguretat de Belmarsh, a Londres. Poc després els fiscals suecs van suspendre la seva investigació per abusos sexuals. Només llavors, el Departament de Justícia dels EUA, sota l’administració de Donald Trump, va formalitzar els seus càrrecs contra Assange, acusant-lo de dirigir i ajudar l’exanalista d’intel·ligència de l’Exèrcit Chelsea Manning a obtenir milers de documents classificats, una "conspiració" que va posar en perill la seguretat nacional, van al·legar. Un jutge britànic va rebutjar a principis del 2021 la petició dels EUA per extradir Assange a causa de l’impacte en la seva salut mental, però a final d’any, els EUA van aconseguir que cancel·lessin aquesta sentència. La defensa d’Assange va immobilitzar el cas en el circuit d’apel·lacions del Regne Unit, fins a l’acord que ha culminat en el seu alliberament.
Notícies relacionadesIMPACTE INTERNACIONAL.
La Federació Internacional de Periodistes (FIP) va qualificar l’alliberament d’Assange com una victòria per al dret a informar i a ser informat. "Desafortunadament, als països on la llibertat de premsa no està protegida, sí que és possible que es produeixin casos similars, pel que és imprescindible que es legisli per protegir la llibertat de premsa, els drets dels periodistes i el dret del públic a saber", diu Natàlia Queralt, de la FIP.
Ja ets subscriptor o usuari registrat? Inicia sessió
Aquest contingut és especial per a la comunitat de lectors dEl Periódico.Per disfrutar daquests continguts gratis has de navegar registrat.
- "Trucar a la Urbana és inútil"
- Carnet de conduir La DGT avisa: s’acosten canvis per als més grans de 65 anys
-
Ofert per
- Crisi interna Bosch recolza una tercera candidatura en la carrera per liderar ERC
- Una lesió preocupant El misteri del turmell que no es cura
- LA FOGUERA Déus paralímpics
- Entrevista amb la consellera de Territori i portaveu del Govern Sílvia Paneque: «És imprescindible que l’alta velocitat arribi a l’aeroport de Girona»
- Sílvia Paneque: «Encarir l’aigua permetria noves infraestructures hídriques»
- Entrevista amb la consellera de Territori i portaveu del Govern Sílvia Paneque: «Aprovarem el pla d’habitatge de tot el territori abans de final d’any»
- LA GRAN CITA NÀUTICA Les semifinals de la competició de vela es decidiran ‘in extremis’