ÚLTIMA NIT DE LA GIRA ‘EL VICI DE CANTAR 1965-2022’
Serrat, un terratrèmol emocional en el seu concert de comiat al Palau Sant Jordi
El cantautor va segellar la seva carrera als escenaris amb un recital de forta càrrega commovedora en el qual va recórrer als seus clàssics davant un públic especialment expressiu i que va concloure amb una cançó no prevista, ‘Una guitarra’, de les primeres de la seva carrera
Ja abans que comencés el concert es percebia al Palau Sant Jordi un punt d’inflamació superior al de nits anteriors, potser una barreja d’ansietat civilitzada, emoció a flor de pell i tal vegada una mica de dol, tot i que Serrat insistís després que «això és una festa». A mitja interpretació del primer tema, ‘Temps era temps’, va irrompre una salva d’aplaudiments, com si el públic no pogués aguantar-se més per expressar a l’artista la seva integral adhesió espiritual.
La d’aquest divendres era l’última de les tres sessions a Barcelona de la gira ‘El vici de cantar 1965-2022’ o, en altres paraules, l’últim concert de Serrat, una frase que es fa rara d’escriure. Comiat «per voluntat pròpia», va certificar, practicada «amb alegria», evitant la solemnitat. «Serà el meu darrer concert, però m’ho vull passar de collons», va dir en el seu hàbil català del carrer Poeta Cabanyes, Poble-sec.
Presències institucionals
Va defensar la conveniència de fer el salt a la temptació de la nostàlgia i ens va demanar que féssim el favor d’evitar eixugar-nos les llàgrimes amb la màniga del veí. A la llotja, les més altes figures institucionals, atenent la crida de la història: el president Pedro Sánchez, el ministre Miquel Iceta, la consellera Natàlia Garriga i l’alcaldessa Ada Colau (el president Pere Aragonès va acudir al recital de dijous).
Segur que alguna galta s’humitejaria al so de ‘Cançó de bressol’ o ‘Me’n vaig a peu’, aquestes tonades profundes que van establir al seu dia llaços profunds. Però hi va haver molta vivacitat aquella nit al Sant Jordi, aplaudiments a ‘Me’n vaig a peu’, i ovacions gens planificades entre les estrofes de ‘No hago otra cosa que pensar en ti’ o ‘Algo personal’. Un tema que no va sonar la primera nit (sí la segona) va ser ‘Pueblo blanco’, amb les seves vistes a l’ara coneguda com a Espanya buidada. «Escapad, gente tierna / que esta tierra está enferma».
Oda a Barcelona
Cal parlar del Serrat intèrpret, de la precisa i sentida manera de dir les lletres, assaborint cada inflexió en les ‘Nanas de la cebolla’, de Miguel Hernández, poema que va musicar l’«amic i company» Alberto Cortez. I bombardejant totes les defenses anímiques del públic amb el retrat sentimental d’‘El meu carrer’ i ‘La tieta’, i alçant el to amb poder en un pletòric ‘Barcelona i jo’.
El catàleg de Serrat és oceànic i, fins i tot en una selecció d’una vintena de títols, van faltar tantes altres peces de llegenda: ‘Lucía’, ‘Penélope’, ‘La saeta’ ... ¿I aquell deliciós ‘Conillet de vellut’, amb ecos de Bocaccio i la Barcelona ‘distingida’ del 1969? Som limitats. I es tractava d’ampliar l’enquadrament respecte al repertori més remot: es va atrevir amb una composició més moderna, ‘Es caprichoso el azar’, duet amb la violinista Úrsula Amargós (filla de Joan Albert Amargós).
Lluita contra el temps
Notícies relacionades
El compte enrere era inflexible, i el pes del comiat es va anar fent més palpable, dramàtic fins i tot, a mesura que transcorrien les estrofes de ‘Mediterráneo’ i ‘Cantares’. «Però és inevitable que tot allò que comença ha d’acabar». Inclement consum de mocadors en un ‘Paraules d’amor’ cantat a tot pulmó per tot el Sant Jordi, i el pas triomfal de ‘Fiesta’.
I lluitant contra el temps, i segellant la nit, i tota una vida a l’escenari, una tornada última a l’essència baptismal del trobador: Serrat, donant gràcies a la vida, recordant tres amics desapareguts (Salvador Escamilla, Quico Sabaté i Joan Ollé) i entonant ‘La guitarra’, tornada on un dia va començar tot.
Ja ets subscriptor o usuari registrat? Inicia sessió
Aquest contingut és especial per a la comunitat de lectors dEl Periódico.Per disfrutar daquests continguts gratis has de navegar registrat.
- "Trucar a la Urbana és inútil"
- Carnet de conduir La DGT avisa: s’acosten canvis per als més grans de 65 anys
-
Ofert per
- Crisi interna Bosch recolza una tercera candidatura en la carrera per liderar ERC
- Una lesió preocupant El misteri del turmell que no es cura
- LA FOGUERA Déus paralímpics
- Entrevista amb la consellera de Territori i portaveu del Govern Sílvia Paneque: «És imprescindible que l’alta velocitat arribi a l’aeroport de Girona»
- Sílvia Paneque: «Encarir l’aigua permetria noves infraestructures hídriques»
- Entrevista amb la consellera de Territori i portaveu del Govern Sílvia Paneque: «Aprovarem el pla d’habitatge de tot el territori abans de final d’any»
- LA GRAN CITA NÀUTICA Les semifinals de la competició de vela es decidiran ‘in extremis’