Bon Jovi fa el cor fort
La banda entrega un paquet entre edificant i nostàlgic, amb himnes rockers i recessos intimistes, en el primer àlbum després de l’operació de les cordes vocals del seu cantant.
![Bon Jovi fa el cor fort Bon Jovi fa el cor fort](https://estaticos-cdn.prensaiberica.es/clip/e3956e76-a7e5-475b-8f2c-ef156e310b92_alta-libre-aspect-ratio_default_0.jpg)
Jon Bon Jovi ens ha permès apropar-nos als seus abismes interiors en aquestes confessions franques sobre l’estat de la seva veu, abocades tant a la premsa com en el recent documental en quatre parts Thank you goodnight: la historia de Bon Jovi (Disney+). Ningú sembla saber si la banda tornarà a sortir de gira, però, de moment, es mostra molt viva en aquest Forever, un àlbum en el qual lluu rearmada barrejant una mica de nostàlgia i algunes invectives de stadium rock empaquetades per quan arribi el moment, si és el cas.
Després d’un 2020 que reflectia les tribulacions nord-americanes modernes (black lives matter, immigració, culte a les armes), Forever desprèn un contingut més autoreferencial i líricament íntim des de la primera de les cançons, Legendary, en què Jon Bon Jovi observa el camí fet amb la seva dona (des de 1989), Dorothea Hurley. "¿Qui ets tu i qui soc jo / per pensar que podíem volar?", canta, amb ànim recapitulador, sostingut per robustes bastides rockeres i cors turbo.
Operació
Aquest és el seu primer disc des de l’operació quirúrgica a les cordes vocals, dos anys enrere, i la seva veu llueix vigorosa i reconeixible. És clar que avui dia la tecnologia fa meravelles. I en el disc abunden els tempos recollits que faciliten les coses. Però és en el primer bloc de cançons, el més expeditiu, on Bon Jovi, la banda, sona més devastadora. Tot i que el detector de clixés rockers doni senyal aquí i allà, el cert és que We made it look easy (mirada cap a la naturalesa del grup) i, més encara Living proof (amb la seva literatura èpica sobre l’esperança i la redempció) i Waves (sobre alliberar-te dels records que et turmenten) bé poden justificar aquesta tornada del grup als estudis. També Seeds, aparatosa i simfònica, però que deixa empremta. L’àlbum llisca després per camins més plàcids a costa de Kiss the bride, balada acústica per a la seva filla Stephanie, i les cavil·lacions de I wrote you a song i My first guitar. Resulta més edificant The people’s house, amb la barreja rítmica a l’estil Keep the faith i, sobretot, l’excitació de Walls of Jericho, la peça més springsteeniana (i refrescant).
En el departament de les balades, la nota més alta la dona el tema de tancament Hollow man, en què sembla flotar igualment la figura del veí més famós de New Jersey (en la seva versió àrida a l’estil Nebraska) i en la qual Jon Bon Jovi va fugint de tots els seus fantasmes. Que continuen rondant-lo, a jutjar per les declaracions en les quals dubta sobre el seu futur i diu que no necessita veure’s com l’estrella decadent, "com el gras Elvis".
Bé, Forever dona unes quantes raons per pensar que, 40 anys després del seu disc de debut, a Bon Jovi li queden reserves d’energia per estirar la seva peripècia una mica més.
- "Trucar a la Urbana és inútil"
- Carnet de conduir La DGT avisa: s’acosten canvis per als més grans de 65 anys
-
Ofert per
- Crisi interna Bosch recolza una tercera candidatura en la carrera per liderar ERC
- Una lesió preocupant El misteri del turmell que no es cura
- Entrevista amb la consellera de Territori i portaveu del Govern Sílvia Paneque: «És imprescindible que l’alta velocitat arribi a l’aeroport de Girona»
- Sílvia Paneque: «Encarir l’aigua permetria noves infraestructures hídriques»
- Entrevista amb la consellera de Territori i portaveu del Govern Sílvia Paneque: «Aprovarem el pla d’habitatge de tot el territori abans de final d’any»
- LA GRAN CITA NÀUTICA Les semifinals de la competició de vela es decidiran ‘in extremis’
- L’escenari de les regates canvia en plena carrera