Bons temps per a la bèl·lica
![Bons temps per a la bèl·lica Bons temps per a la bèl·lica](https://estaticos-cdn.prensaiberica.es/clip/0f1c963b-2223-401f-9ed4-0513436e5be0_alta-libre-aspect-ratio_default_0.jpg)
La relació d’Espanya amb l’OTAN ha sigut més o menys la mateixa que amb l’OTI: allà sempre hem cantat molt. El Govern de Felipe González va ficar Espanya en aquesta organització militar gairebé amb calçador, després de mesos, fins i tot anys, negant que tingués aquesta intenció. En aquells temps ens va molestar bastant que un Govern socialista ens enganyés d’aquella manera, però amb el temps hem sabut valorar aquell ensenyament, que es resumeix en "no et fiïs mai del que digui un president del PSOE". Gràcies a aquelles pols, ens hem empassat el fang de l’amnistia del procés sense parpellejar, perquè sabíem que aquesta s’acostava des del moment en què Pedro Sánchez va negar un munt de vegades la seva possibilitat. Un poble es fa adult el dia que ja no el molesten les mentides dels seus governants. Als anys vuitanta érem encara un poble adolescent. Ara no és que no ens fiem dels nostres governants, és que sabem sens cap dubte que sempre menteixen.
A Mark Rutte, l’holandès que serà el nou secretari general de l’OTAN, les mentides espanyoles no l’agafen de nou, tot i que Sánchez les denomini "canvis d’opinió". Quan el Govern espanyol es va comprometre a destinar un 2% del seu PIB a despesa militar, sabia que no compliria la seva paraula, la paraula d’un Govern espanyol amb prou feines cotitza en els mercats internacionals. De fet, ni tan sols ho fa al mercat nacional. Holanda sí que va complir, i ho va fer precisament amb Rutte al capdavant del Govern, mentre que Espanya segueix a la cua de tots els països que formen part de l’organització. Una de les primeres tasques que portarà a terme Rutte quan prengui possessió del càrrec serà fer una ullada a la llista de tots els països de l’OTAN, amb la seva despesa militar al costat, ben apuntat. Allà a la llunyania, al final de tot, gairebé caient del foli, apareixerà Espanya. Un sempre pot adduir que Espanya és un país pacifista que prefereix destinar els diners a altres causes –tot i que els espanyols no les notem–, però a això Rutte –i tots els altres– podran respondre que si Espanya no volia gastar en armament, no haver-se apuntat a una organització militar, que això és com apuntar-se a una orgia i no voler abaixar-se les calces (els militars solen ser gent que parlen clar, a més d’una mica masclistes).
Sense apreci pel sud
Notícies relacionadesAllò de l’escassa despesa militar és la gota que farà vessar el got de Mark Rutte, que mai ha sentit un apreci exagerat pels països del sud d’Europa. Una de les més sonades polèmiques que ha protagonitzat va ser quan, en plena pandèmia del coronavirus, un camioner del seu país li va reclamar que no donés diners "als espanyols" per pal·liar els efectes del coronavirus en l’economia, i Rutte li va respondre entre rialles que tindria en compte el seu consell. No és cap secret que als països rics no els agrada gaire deixar diners als països pobres, perquè consideren que aquests no l’administraran correctament (en el cas d’Espanya, els mateixos espanyols podríem donar-los la raó als països rics, si no ho fem és perquè no ens ajudarien mai més i això aniria en el nostre propi perjudici). Fins i tot dins d’una mateixa nació, les regions riques es mostren reticents a compartir la seva riquesa amb les menys afavorides, vegeu el cas de Catalunya. Podria arribar a pensar-se que els països i les regions riques ho són precisament gràcies al seu egoisme i gasiveria.
Un mai ha sabut d’on surt el nom d’Organització del Tractat de l’Atlàntic Nord, ni què dimonis significa, però és que un no sap ni tan sols on cau això de l’Atlàntic nord, segur que bastant lluny. El Mediterrani té també nord i sud –a més d’est i oest, com qualsevol mar que es preï– i a mi no se m’acut dir a les amistats que passo les vacances al Mediterrani Nord –quina cursileria–, i això que les passo a l’Escala. De tota manera, aquests són bons temps per posar-se a dirigir una organització militar. Amb una guerra a Ucraïna, amb el Pròxim Orient convertit en un vesper, amb Rússia i Corea del Nord fent-se carícies i amb un més que probable retorn de Trump a la presidència dels EUA, Mark Rutte es divertirà. D’això es tracta, a determinades altures de la vida un no busca una feina ni per diners ni per fama ni per poder, sinó per divertir-se. El que té de bo ser secretari general de l’OTAN és que un pot jugar a les guerres amb la seguretat que res li passarà, que el seu nom mai serà entre les desenes de milers de morts de qualsevol conflicte que hagi contribuït a crear. Un pot amenaçar, envair o massacrar sense perdre el somriure, que la vida són quatre dies i no val la pena amargar-se.
Ja ets subscriptor o usuari registrat? Inicia sessió
Aquest contingut és especial per a la comunitat de lectors dEl Periódico.Per disfrutar daquests continguts gratis has de navegar registrat.
- "Trucar a la Urbana és inútil"
- Carnet de conduir La DGT avisa: s’acosten canvis per als més grans de 65 anys
-
Ofert per
- Crisi interna Bosch recolza una tercera candidatura en la carrera per liderar ERC
- Una lesió preocupant El misteri del turmell que no es cura
- LA FOGUERA Déus paralímpics
- Entrevista amb la consellera de Territori i portaveu del Govern Sílvia Paneque: «És imprescindible que l’alta velocitat arribi a l’aeroport de Girona»
- Sílvia Paneque: «Encarir l’aigua permetria noves infraestructures hídriques»
- Entrevista amb la consellera de Territori i portaveu del Govern Sílvia Paneque: «Aprovarem el pla d’habitatge de tot el territori abans de final d’any»
- LA GRAN CITA NÀUTICA Les semifinals de la competició de vela es decidiran ‘in extremis’