"El meu ex utilitza els meus fills com a bombes per destruir-me a mi"
El col·lectiu Jo Sí que et Crec, una xarxa de dones a Catalunya que diuen ser víctimes de violència vicària per part de les seves exparelles, denuncia que sovint els jutges desprotegeixen els seus fills i els exposen al maltractament parental.
!["El meu ex utilitza els meus fills com a bombes per destruir-me a mi" "El meu ex utilitza els meus fills com a bombes per destruir-me a mi"](https://estaticos-cdn.prensaiberica.es/clip/9f797837-a7d6-43bd-987f-7f2f3efc388f_alta-libre-aspect-ratio_default_0.jpg)
"És com si estiguéssim en una guerra, el meu ex utilitza els meus fills com a bombes per destruir-me a mi. I de vegades ho aconsegueix", es lamenta Patricia Rafart. Ella és una de les mares del col·lectiu Jo Sí que et Crec, una xarxa de dones a Catalunya que diuen ser víctimes de violència vicària per part de les seves exparelles. Formen part de la Plataforma Estatal de Mares Protectores, claus en els dos congressos estatals de violència vicària que ha organitzat el Ministeri d’Igualtat i que ha posat el focus en els efectes de la violència vicària rutinària, més enllà dels casos extrems que acaben en assassinats.
Després dels últims casos de menors morts en mans del seu pare per ferir la mare, han decidit explicar la seva història per mostrar la violència que exerceixen els seus exmarits cap als fills que tenen en comú. El col·lectiu denuncia desprotecció judicial cap als seus fills, que sovint queden exposats al maltractament parental. Una tesi que també comparteix la Conselleria de Feminismes, que ja ha reconegut moltes d’elles com a víctimes de violència institucional.
Manipulació i culpabilitat
La Patricia es va adonar que el seu marit la maltractava quan la van acomiadar de la feina el 2012. "Em vaig adonar dels seus ‘ets una inútil’, ‘tot ho fas malament’... ho tenia molt normalitzat. Em manipulava per fer-me sentir culpable i no volia que els meus fills creixessin així". Feia 16 anys que estaven casats. "Vaig voler deixar-lo pels nens... i vaig pensar: ‘Si ha de petar, que peti’". Quan ella li va parlar de la separació, ell la va agafar pel braç esquerre i li va clavar un cop de puny al pit. "Em vaig quedar en xoc". La Patricia va escapar a casa d’una amiga i, quan va explicar el que havia passat als seus pares, va decidir denunciar el seu marit. Els hematomes que li va causar van ser claus per condemnar-lo. Li van imposar una ordre d’allunyament durant dos anys.
"Després de la condemna vam obrir el procés de divorci", segueix la Patricia. I allà va passar l’inimaginable. Els jutjats de família van atribuir una custòdia exclusiva al pare, condemnat per maltractament, fins que acabés l’ordre d’allunyament i, a partir d’allà, van decretar custòdia compartida. Una resolució que va ratificar l’Audiència Provincial de Barcelona. Els jutges ho justifiquen en el fet que el pare només havia pegat a la mare, no als nens. De fet, en la sentència, demanen "seny" i "coordinació" entre víctima i maltractador. "Tu estàs amb por, saps com és ell i com reaccionarà", explica la mare al recordar cada vegada que li tocava entregar els nens. Al tornar, les conductes violentes i agressives dels nens anaven a més, relata ella.
"Jo mai em vaig atrevir a denunciar-lo", explica la C., una altra mare. "Ara m’adono que va ser ell qui em va portar a una depressió profunda: et menja el cap dient-te que ningú t’estima, que no ets ningú sense ell, em va aïllar perquè trenqués el contacte amb els meus amics i germanes...", segueix la dona, que demana anonimat. "Si plantejava una separació sempre em deia el mateix: ‘Et trauré els nens, estàs sola, no podràs cuidar-los’", explica la dona, que sospita que el seu marit la medicava d’amagat. També la Matilda s’adona ara pel que va passar. "És clar, que vivia situacions de violència: no el pots contradir, colpejava el mobiliari... li tenia por i no n’era conscient". "Tu ho normalitzes, ho justifiques i l’excuses. Tapes la violència cap a l’exterior", afegeix Isabel Martínez, una altra mare afectada.
La Matilda, la Silvia, la Isabel i la C. van decidir separar-se dels seus marits quan es van adonar que el maltractament afectava les seves filles. I ho feia també en forma d’abusos sexuals. A la C., la nena li va fer la primera revelació als 4 anys. L’equip especialitzat de Sant Joan de Déu va donar validesa al relat de la nena. La Matilda també es va adonar d’una actitud sexualitzada de la seva filla, que després, després de la separació, va venir acompanyada de dolors als genitals. Per a Silvia Aquiles, en canvi, la violència i el conflicte amb el seu ex sempre va passar després de la ruptura. Ella es va escapar de casa també arran de les revelacions de tocaments que li van fer els seus fills. "Aquí va començar una guerra contra mi, ell els utilitza per fer-me mal", afirma.
Arxivament per falta de proves
Aquestes quatre mares van denunciar els abusos entre el 2012 i el 2015. Algunes d’elles van aconseguir ordres d’allunyament dels pares de manera preventiva. Finalment, els casos van acabar arxivats per falta de proves. Les mares denuncien el paper de la unitat d’abusos sexuals de llavors, la UFAM de Sant Joan de Déu, i els equips d’assessorament tècnic de Justícia, per no escoltar ni tenir en compte les demandes dels nens. "Et tracten d’exagerada, de mare boja", explica la Matilda, que va denunciar els abusos el 2013, quan la seva filla nena tenia 3 anys. "Et sents jutjada a tot arreu, ningú et creu", diu. Totes assenteixen.
Notícies relacionadesL’arxivament d’aquestes causes no va ajudar en el posterior divorci. "Et titllen de mala mare, de dona manipuladora", es queixa la Isabel. "A mi em van aplicar la falsa síndrome d’alienació parental, el SAP", insisteix Aquiles mostrant les seves sentències. L’ús d’aquesta figura –mare que manipula els nens per posar-los en contra del pare– està prohibida avui. "Però els és igual, apliquen altres paraules per venir a dir el mateix: que som dolentes, que posem els nens en contra dels pares. El tema és que un maltractador no pot ser un bon pare", manté la Isabel, la filla de la qual tornava amb cops després de les visites paternes.
La llei estatal de violència masclista ja no permet aquestes sentències de divorci. Si hi ha condemnes o sospites de maltractament, no es pot permetre la custòdia del pare sobre els nens. "Sabem que un maltractador no és un bon pare, però els jutges continuen permetent-ho", lamenta Laia Rosich, directora general contra l’erradicació de les violència masclista de la Generalitat. Rosich confia que el nou model Barnahus contra la violència sexual infantil permeti provar molts d’aquests casos. També insisteix que és essencial la formació en perspectiva de gènere obligatòria a tots els magistrats, també els de família. Si no es fa, diu, "s’exposa els menors a més violència i risc", es queixa.
Ja ets subscriptor o usuari registrat? Inicia sessió
Aquest contingut és especial per a la comunitat de lectors dEl Periódico.Per disfrutar daquests continguts gratis has de navegar registrat.
- "Trucar a la Urbana és inútil"
- Carnet de conduir La DGT avisa: s’acosten canvis per als més grans de 65 anys
-
Ofert per
- Crisi interna Bosch recolza una tercera candidatura en la carrera per liderar ERC
- Una lesió preocupant El misteri del turmell que no es cura
- LA FOGUERA Déus paralímpics
- Entrevista amb la consellera de Territori i portaveu del Govern Sílvia Paneque: «És imprescindible que l’alta velocitat arribi a l’aeroport de Girona»
- Sílvia Paneque: «Encarir l’aigua permetria noves infraestructures hídriques»
- Entrevista amb la consellera de Territori i portaveu del Govern Sílvia Paneque: «Aprovarem el pla d’habitatge de tot el territori abans de final d’any»
- LA GRAN CITA NÀUTICA Les semifinals de la competició de vela es decidiran ‘in extremis’