Tres ídols: Taylor Swift, Belén Esteban i Rosa Maria Calaf
![Tres ídols: Taylor Swift, Belén Esteban i Rosa Maria Calaf Tres ídols: Taylor Swift, Belén Esteban i Rosa Maria Calaf](https://estaticos-cdn.prensaiberica.es/clip/893ed19f-fe37-4d07-867a-5373e61b4b53_alta-libre-aspect-ratio_default_0.jpg)
P entinaven totes les cadenes, tots els programes de les matinées televisives, tots els informatius, els voltants de l’estadi Santiago Bernabéu a la recerca de la Swiftmania. Al crit de "Revolució, tsunami, huracà... ¡Taylor Swift!" es generaven microentrevistes sobre una multitud de criatures que esperaven amb il·lusió l’obertura de les portes. "La joventut ardent s’inflama dins la seva roba", diu Montaigne al capítol 21 de la seva assagística.
Efectivament. Un paisatge d’adolescents –i no tan adolescents– inflamats amb vestimentes, clonaven Taylor Swift. Una jove de Barcelona, la Xènia (imatge), de seguida va captar l’atenció de les càmeres. La seva recreació tenia una perfecció que la distingia. El rostre, el cos, les maneres, conformaven una reproducció de Taylor Swift exquisida. Li van preguntar quant temps li ha portat aconseguir la transformació. Va dir que tot un any.
Aquesta idolatria Swift va coincidir a la tele amb l’aparició de Belén Esteban a Late Show (TVE). Belén és un altre tipus d’ídol. Conciten passió els seus preciosismes lingüístics. Des de "¡Por mi hija maaato!" "Ni que fuera yo Bin Laden", passant per "¡Andreíta, cómete el pollo!", són construccions que han arrelat en la ciutadania. La gent les assimila i repeteix. És l’essència d’una nova celtiberia show, i que Luis Carandell em perdoni des del seu lloc a l’infinit. El més significatiu que va dir Belén en el Late Show de Marc Giró va ser que si Terelu Campos truqués a la seva porta, no l’obriria. O sigui, hi ha turbulències entre els expulsats del Sálvame. Potser perquè Terelu juga amb diferents cartes televisives.
Notícies relacionadesHi ha altres ídols. Rosa Maria Calaf va ser entrevistada per Lara Siscar (En primicia, La 2). Conversa profunda. La Calaf, tot i que a ella segur que no li agradarà el que dic, forma part de la idolatria periodística. Fa molts anys que l’admiro. És la gran routier d’aquest planeta. Coneix tots els països del món.
Des d’allà ens ha explicat el que passa, amb la precisió més absoluta. Mai ha volgut ser protagonista. Assenyalava: "El joisme és una xacra per al periodisme. El més important és arribar al fons del que passa, i no pas tractar les persones amb qui parles com si fossin els extres de la pel·lícula". Quanta raó, la de Rosa Maria. La petulància i l’star-system han aniquilat aquest ofici.
Ja ets subscriptor o usuari registrat? Inicia sessió
Aquest contingut és especial per a la comunitat de lectors dEl Periódico.Per disfrutar daquests continguts gratis has de navegar registrat.
- "Trucar a la Urbana és inútil"
- Carnet de conduir La DGT avisa: s’acosten canvis per als més grans de 65 anys
-
Ofert per
- Crisi interna Bosch recolza una tercera candidatura en la carrera per liderar ERC
- Una lesió preocupant El misteri del turmell que no es cura
- Entrevista amb la consellera de Territori i portaveu del Govern Sílvia Paneque: «És imprescindible que l’alta velocitat arribi a l’aeroport de Girona»
- Sílvia Paneque: «Encarir l’aigua permetria noves infraestructures hídriques»
- Entrevista amb la consellera de Territori i portaveu del Govern Sílvia Paneque: «Aprovarem el pla d’habitatge de tot el territori abans de final d’any»
- LA GRAN CITA NÀUTICA Les semifinals de la competició de vela es decidiran ‘in extremis’
- L’escenari de les regates canvia en plena carrera