LA HOGUERA
La pantalla no es toca
![La pantalla no es toca La pantalla no es toca](https://estaticos-cdn.prensaiberica.es/clip/f53abd96-a1d3-41ae-9149-ad248f94e922_alta-libre-aspect-ratio_default_0.jpg)
En la batalla acarnissada entre la novolatria pedagògica imperant i la soferta resistència dels professors honrats, de sobte apareix caminant tan tranquil Josep Maria Esquirol. Sonen les canonades perquè l’escola sigui una cosa o la contrària, però ell exhibeix un absolut desinterès pel xiulet de les bales. Acaba de publicar L’escola de l’ànima (Quaderns Crema), un llibre en què pren una posició ferma però aliena al debat enverinat. La seva reflexió sobre aquest lloc estrany on el coneixement es transmet en un joc de piromania prometeica no és deutora d’un bàndol: és producte de la seva pròpia filosofia i de la seva experiència com a professor.
Bé, però, ¿per a què serveix l’escola? "Es podria dir que per a res", respon amb ironia flegmàtica. Vet aquí a un home a qui l’escola li importa massa com per veure en ella un mitjà amb el qual aconseguir unes finalitats o, pitjor encara, com un producte o una fàbrica de productes. "L’escola no és una mediació, sinó un cim. És un lloc que té sentit per si sol".
Notícies relacionadesEsquirol no evita en el seu llibre les polèmiques, sinó que passa perplex pels seus flancs. Tots els ítems o dilemes del debat desfilen per les seves pàgines, però ho fan amb la laxitud de l’argila a les mans d’un artesà. Això té una relació directa amb la seva visió de l’ensenyament: Esquirol, que és un filòsof de la proximitat, col·loca al costar del verb "aprendre" un altre de més infreqüent: "tocar". Ho fa en el sentit de les coses que es poden manejar amb les mans: les que no ens desborden, les que poden ser contingudes perquè no ens converteixen en esclaus o en addictes, i que fins i tot poden ser assumides. En aquest sentit, planteja que l’escola sigui un lloc de resistència davant el flux desbordant del món digital, on tot sigui manejable.
Es podria pensar que les pantalles es toquen, perquè les grapegem cada dia, però Esquirol, pendent del flux interminable que hi corre, ha sabut veure que no: les pantalles no es toquen. ¿Llavors cal treure-les de l’escola o s’ha d’instruir els nens en l’ús? Ni una cosa ni l’altra, opina. La tècnica es pot adoptar, mai adaptar-s’hi, perquè qui l’adopta pot desconnectar, però qui s’hi adapta, ja no. "Almenys al riu d’Heràclit es podien banyar; en aquest nou riu del flux, els peus mai toquen l’aigua. El materialisme que necessitem és el dels peus i el de les mans, d’agafar, acariciar, treballar les coses. Un materialisme amb un lema inesperat: ¡Tocar!".
Ja ets subscriptor o usuari registrat? Inicia sessió
Aquest contingut és especial per a la comunitat de lectors dEl Periódico.Per disfrutar daquests continguts gratis has de navegar registrat.
- "Trucar a la Urbana és inútil"
- Carnet de conduir La DGT avisa: s’acosten canvis per als més grans de 65 anys
-
Ofert per
- Crisi interna Bosch recolza una tercera candidatura en la carrera per liderar ERC
- Una lesió preocupant El misteri del turmell que no es cura
- Entrevista amb la consellera de Territori i portaveu del Govern Sílvia Paneque: «És imprescindible que l’alta velocitat arribi a l’aeroport de Girona»
- Sílvia Paneque: «Encarir l’aigua permetria noves infraestructures hídriques»
- Entrevista amb la consellera de Territori i portaveu del Govern Sílvia Paneque: «Aprovarem el pla d’habitatge de tot el territori abans de final d’any»
- LA GRAN CITA NÀUTICA Les semifinals de la competició de vela es decidiran ‘in extremis’
- L’escenari de les regates canvia en plena carrera